Muunna valokuva tatuointisapluunaksi: vaihe vaiheelta

Valokuvan muuntaminen käyttökelpoiseksi tatuointisapluunaksi ei ole yhden napsautuksen operaatio. Se on lyhyt, järjestetty protokolla: valitse lähde, joka muuntuu, esikäsittele se kontrastia varten, aja se oikean työkalun läpi, sitten siisti viivatyö.

Mikä tekee valokuvasta hyvän (tai huonon) sapluunamuuntamiseen?

Hyvissä lähdevalokuvissa on voimakas kontrasti, selkeästi määritelty aihe, ei taustasotkua ja tasainen valaistus. Huonot lähteet ovat pehmeitä, matalakontrastisia, voimakkaasti pakattuja tai visuaalisesti kiireisiä — eikä mikään muunnin pysty pelastamaan niitä.

Vaihe yksi on sellaisen lähteen valitseminen, joka selviää muuntamisesta. Useimmat sapluunavirheet tapahtuvat tässä, ennen kuin mitään ohjelmistoa on käytetty, koska ihmiset aloittavat valokuvasta, joka ei perustasolla pysty muuttumaan puhtaaksi viivapiirrokseksi.

Sapluuna on tatuoinnin luuranko: ääriviivat ja muutama sisäinen maamerkkipiste, joita artisti käyttää asettaakseen suunnitelman iholle. Tämän luurangon poimimiseksi muuntimen täytyy löytää reunat — vaaleuden ja tummuuden väliset rajat — jotka vastaavat aiheen todellisia piirteitä. Jos valokuvassasi ei ole vahvoja, yksiselitteisiä reunoja, muunnin joko keksii ne (tuottaen melua) tai jättää ne huomaamatta (tuottaen tyhjän sapluunan).

Mikä toimii: korkeastikontrastiset valokuvat selkeällä aiheella neutraalia taustaa vasten. Musta-musteinen viivapiirros valkoisella paperilla on ihannetapaus. Studiovalostettu muotokuva neutraalia taustaa vasten toimii hyvin. Tasaisessa päivänvalossa ruohikosta vasten otettu lemmikkikuva toimii jos eläimen silhuetti on vahva.

Mikä ei toimi: puhelimen pikakuvat otetuina sekalaisessa sisätilavalaistuksessa; valokuvat, joita on pakattu toistuvalla jakamisella viestisovelluksen kautta; kireiset taustat, joissa aihe sulautuu ympäröiviin esineisiin; hyvin pienet referenssisuunnitelmat, jotka on suurennettu alkuperäisen resoluutionsa yli; ryhmäkuvat useista aiheista; mikä tahansa liikesumeudella.

Resoluutio merkitsee, mutta se on harvoin pullonkaula, joksi ihmiset sen luulevat. 1200×1200-valokuva vahvalla kontrastilla muuntuu puhtaasti. 4000×4000-valokuva pehmeällä valaistuksella ja kiireisellä taustalla ei. Optimoi ensin kontrastia; lisää resoluutiota vasta kun lähde on muutoin hyvä.

Miten esikäsittelet valokuvan ennen muuntamista?

Rajaa tiiviisti aiheeseen, lisää kontrastia ja terävyyttä perustason valokuvaeditorissa, poista väri mustavalkoistaen, poista tausta ja muuta kokoa karkeasti lopullisiin sapluunamittoihin ennen muuntimen ajamista.

Vaihe kaksi on esikäsittely — osa, jonka useimmat ihmiset ohittavat ja joka määrittää, onko muuntimella edes mahdollisuus. Viisi pientä toimenpidettä tässä järjestyksessä ottavat rajatapauksessa olevan lähteen ja tekevät siitä muunnettavan.

Ensinnäkin rajaa tiiviisti aiheeseen. Kaikki, mikä ei ole osa lopullista tatuointia, on melua, josta muunnin yrittää löytää reunoja. Kasvot, jotka täyttävät 30 % kuvakehyksestä, tuottavat sapluunan, joka on täynnä reunoja kauluksesta, hiuksista ja seinästä. Rajaa kunnes aihe on noin 80 % kuvakehyksestä.

Toiseksi lisää kontrastia. Missä tahansa perustason editorissa — Valokuvat macOS:ssa, Snapseed mobiilissa, Photopea selaimessa — lisää kontrastia 20–40 % ja selkeyttä tai rakennetta 10–20 %. Tavoitteena on syventää varjoja ja kirkastaa kohokohtia niin, että reunat ovat yksiselitteisiä.

Kolmanneksi poista väri. Sapluuna on yksivärinen, ja väritieto hämmentää muunninta — keltainen kukka vihreistä lehdistä vastaan on korkeakontrainen väreissä mutta matalakontrastinen luminansseissa, ja muunnin näkee vain luminanssin. Muunna mustavalkoiseksi ennen muuta.

Neljänneksi poista tausta. Ilmaiset työkalut kuten remove.bg tai Photoshopin taikanenä voivat eristää aiheen alle minuutissa. Puhdas valkoinen tausta estää muunninta piirtämästä viivoja varjojen tai seinärakenteen ympärille, joita et halunnut sapluunaan.

Viidenneksi muuta koko lopullisiin sapluunamittoihin. Jos tatuointi on neljä tuumaa leveä 300 DPI:ssä, syötteesi pitäisi olla noin 1200 pikseliä leveä. Muuntaminen korkeammalla resoluutiolla ja skaalaaminen alaspäin aiheuttaa aliasointia viivatyössä; muuntaminen kohdistetulla resoluutiolla tuottaa puhtaammat linjat.

Mitkä muuntimet tuottavat puhtaimman viivatyön?

Vektoripohjaiset muuntimet, jotka jäljittävät reunoja (kuten Potrace tai tekoälytyökalut, jotka on viritetty tatuointisapluunoihin), päihittävät rasterifiltterit, jotka vain kynnystävät kuvan. Puhtain lopputulos tulee työkaluista, jotka erottavat pääääriviivat sisäisistä yksityiskohdista ja antavat sinun säätää viivanpainoa.

Vaihe kolme on varsinaisen muuntamisen ajaminen. Niillä on kolme luokkaa, ja ne tuottavat näkyvästi erilaisia tuloksia samalla lähteellä.

Luokka yksi: rasterifilttterit. Photoshopin 'Valokopiointi'-filttteri, GIMPin reunatunnistusfilttterit ja useimmat ilmaiset 'luonnostele valokuvasi' -verkkotyökalut. Nämä kynnystävät kuvan — kaikki kirkkausrajan yläpuolella tulee valkoiseksi, kaikki alla tulee mustaksi. Ne ovat nopeita ja ilmaisia, mutta tuottavat meluisen lopputuloksen: jokainen pölyjyvänen, jokainen pakkausartefakti, jokainen varjo tulee viivaksi.

Luokka kaksi: vektorijäljittäjät. Adobe Illustratorin Image Trace, Inkscapen Trace Bitmap, näiden taustalla oleva avoimen lähdekoodin Potrace-moottori. Nämä muuntavat pikselit sujuviksi vektoripolkuiksi, mikä tarkoittaa, että linjat pysyvät puhtaina missä tahansa koossa ja voit muokata yksittäisiä polkuja jälkikäteen. Lopputulos on dramaattisesti puhtaampaa kuin rasterifiltterit, ja lähtötulos on oikea SVG, jonka artisti voi skaalata mihin tahansa tatuointimitaan ilman laadun heikkenemistä.

Luokka kolme: tatuointiviritetyt muuntimet. Erityisesti sapluunatyöhön rakennetut työkalut — mukaan lukien oma sapluunatyökalumme — soveltavat heuristiikkoja, joita yleiskäyttöiset jäljittäjät eivät tee: ne suosivat jatkuvia ääriviivoja fragmentoitujen piirujen sijaan, tukahduttavat hienon sisäisen melun, jonka artisti joutuisi joka tapauksessa siistimään, ja tuottavat viivanpainon, joka vastaa sitä, mitä tatuointikone oikeasti pystyy toimittamaan.

Minkä tahansa työkalun valitsetkin, testi on sama: tulosta sapluuna tarkoitettuun tatuointikokoon ja katso sitä käsivarren matkalta. Jos linjat luetaan luottavaisina, jatkuvina ääriviivoina, joita artisti voisi seurata tatuointikoneella, sinulla on käyttökelpoinen sapluuna.

Miten korjaat sapluunan, joka tuli liian meluisena?

Avaa lopputulos vektorieditorissa, poista fragmentoituneet lyhyet polut, silottele nykivät käyrät, paksenna pääääriviivat ja poista kaikki sisäinen yksityiskohta, jonka artisti joutuisi musteentäyttöinä maalamaan eikä viivaamaan. Useimmat sapluunat vaativat 10–20 minuuttia manuaalista siistimistä.

Vaihe neljä on siistiminen. Jopa hyvä muunnin hyvin valmistellulla lähteellä tuottaa lopputuloksen, joka tarvitsee lopullisen inhimillisen läpikäymisen. Suunnittele kymmenen–kaksikymmentä minuuttia muokkauksia; käsittele mitään nopeampaa bonuksena.

Ensinnäkin avaa tulos vektorieditorissa. Inkscape on ilmainen; Affinity Designer ja Illustrator ovat maksullisia. Vektoreissa työskentely on tässä vaiheessa ehdotonta — sinun täytyy valita ja poistaa yksittäisiä polkuja, mikä on mahdotonta tasaisessa rasterisuunnitelmaessa.

Toiseksi zoomaa ja poista fragmenttipolut. Muuntimet tuottavat usein pieniä irrallisia segmenttejä aiheen reunojen ympärille, erityisesti siellä, missä varjot hämärtyivät taustaan. Nämä luetaan meluna tulostetussa sapluunassa ja hämmentävät artistia. Valitse kaikki polut, jotka ovat lyhyempiä kuin muutama millimetri ja poista ne kerralla; useimmissa editoreissa on 'valitse samankaltainen' tai suodata pituuden mukaan -vaihtoehto, joka tekee tästä nopeaa.

Kolmanneksi silottele käyrät. Muunnin, joka jäljitti meluisaa reunaa, tuottaa nykiviä viivoja, jotka huojuvat, vaikka näyttävätkin jatkuvilta. Useimmissa vektorieditoreissa on 'silottele polku' tai 'yksinkertaista' -komento — aja se varovaisesti säilyttäen kokonaismuodon, mutta tasoittaen mikrotärinä.

Neljänneksi paksenna pääääriviivat. Oikeilla tatuointisapluunoilla on näkyvä paino — aiheen ääriviiva on painavampi kuin sisäinen yksityiskohta. Lisää viivan leveyttä pääsilhuetissa 50–100 % suhteessa sisäisiin polkuihin. Tämä yksittäinen muutos on se, mikä saa sapluunan näyttämään tatuointisuunnitelmalta eikä jäljitykseltä.

Viidenneksi poista tai yksinkertaista sisäinen yksityiskohta, jonka artisti joka tapauksessa täyttää musteella. Jos osa on lopullisessa tatuoinnissa kiinteän mustan värinen, sapluuna tarvitsee vain sen osan ääriviivan, ei muuntimen sisään laittamaa risteysviivastoa. Poista sisäinen risteisviivasto ja jätä artistille selkeä täytettävä raja.

Viimeiseksi vie lopullisessa tatuointikoossa — PDF tai SVG artisteille, joilla on digitaaliset työnkulut, PNG 300 DPI:ssä niille, jotka vielä tulostavat termiselle paperille.

Valokuvan valmistelu × muunnin × lopputulos × siistimisaika

viivanpaino — Viivan visuaalinen paksuus tatuointisuunnitelmassa tai sapluunassa, mitattuna suhteessa teoksen kokonaismittakaavaan. Viivanpainon vaihtelu — painavampi ääriviivoissa, kevyempi sisäisessä yksityiskohdassa — on se, mikä antaa tatuoinnille syvyyttä ja luettavuutta siinä koossa, jossa se oikeasti kantaa.