Nauja tatuiruotė lupasi: ką daryti — wizard.tattoo

Dauguma naujų tatuiruočių atrodo blogiau, prieš atrodydamos baigtos. Lupimasis, lengvas šašijimasis, niežulys, kurio negali pakasyti — tai paprastai normalu. Užduotis gijimo viduryje yra atskirti įprastas keistenybes nuo saujelės simptomų, kuriems iš tikrųjų reikia dėmesio.

Kurie vidurinio gijimo simptomai yra normalūs, o kurie nerimą keliantys?

Lengvas pleiskanojimas, blanki spalva, švelnus niežulys ir maži plokšti šašeliai yra įprastas vidurinis gijimas. Plintantis paraudimas, šilta oda, tiršti geltoni ar žali išskyros, po trečios dienos augantis patinimas, karštinė ar raudonos juostos, sklindančios nuo tatuiruotės, reikalauja gydytojo, o ne forumo gijos.

Gijimas vyksta persidengiančiomis fazėmis, o ne tvarkingais žingsniais. Pirmosios kelios dienos yra uždegiminės: tatuiruotė jaučiasi šilta, jautri ir šiek tiek ištinusi, nes organizmas elgiasi su šviežia trauma lygiai taip, kaip su bet kuria kita negilia žaizda. Šiek tiek skaidrios ar blyškios plazmos sunkimosi pirmąsias 24–48 valandas yra tikėtina — tai skystis, iš kurio susidaro šašai, ir plonas jo sluoksnis yra normalus.

Maždaug nuo trečios iki keturioliktos dienos paviršius pradeda lupti. Oda, kurią pradūrėte suleisdami pigmentą, nusilupa, o tai, kas pleiskanoja, atrodo bauginamai panašiai į tatuiruotę, nes maži pigmento kiekiai, įstrigę išoriniame negyvame sluoksnyje, nusilupa kartu. Tatuiruotė po juo vis dar yra. Per šį langą ji dažnai atrodo drumsta, pieniška ar prislopinta — kartais vadinama tatuiruotės gijimo etapų „matine faze“ — ir palaipsniui paryškėja, kai naujas epidermis bręsta per kelias kitas savaites.

Nerimą keliantys simptomai skiriasi rūšimi, o ne laipsniu. Paraudimas, kuris plečiasi, o ne blėsta, šiluma, kuri stiprėja po trečios dienos, patinimas, kuris blogėja, o ne gerėja, tiršta spalvota išskyra, nemalonus kvapas, karštinė, šaltkrėtis ar raudonos linijos, judančios nuo tatuiruotės link širdies, yra infekcijos ženklai. Visuomenės sveikatos institucijos, įskaitant Amerikos dermatologijos akademiją, aprašo juos kaip priežastis kreiptis medicininės pagalbos, o ne laukti ir stebėti. Tatuiruotė, kuri penktą dieną skauda labiau nei antrą, jums kažką sako. Tą patį daro ir ta, kuri naktimis neleidžia užmigti pulsuojančiu skausmu vietoj lengvo gėlimo.

Kaip saugiai tvarkyti lupimąsi ir šašijimąsi?

Palikite ramybėje. Švelniai praplaukite bekvapiu muilu ir drungnu vandeniu, nusausinkite paspaudimu ir tepkite plonu bekvapiu drėkikliu du–tris kartus per dieną. Nekrapštykite, nelupkite, nekasykite, nemerkite, nešveiskite, neskuskite. Krapštymas ištraukia pigmentą kartu su šašu ir palieka dėmes, reikalaujančias pataisymo.

Vienintelė didžiausią poveikį turinti vidurinio gijimo priežiūros taisyklė yra susilaikymas. Besilupanti oda nori nusilupti savo grafiku, ir kiekviena pleiskana, kurią nutraukiate per anksti, yra mažytis tatuiruotės gabalėlis, einantis kartu su ja. Krapštymas yra dažniausia priežastis, dėl kurios baigta tatuiruotė po šešių savaičių atrodo dėmėta — o pataisymas beveik visada yra vizitas, kurio būtų buvę galima išvengti tiesiog sėdint ant rankų.

Laikykite prausimo rutiną nuobodžią. Drungnas tekantis vanduo, šiek tiek švelnaus bekvapio muilo, tik pirštų galiukai — jokių prausimosi šluosčių, jokių kempinių, jokio šveitimo. Skalaukite, kol muilas visiškai dings, tada nusausinkite švariu popieriniu rankšluosčiu arba leiskite išdžiūti ore. Drėkiklis tepamas plonu sluoksniu: tiek, kad oda liktų lanksti, bet ne tiek, kad jis sėdėtų šlapias ant paviršiaus, nes tai suminkština šašus ir kviečia juos anksti. Bazinė rutina aprašyta tatuiruotės priežiūros protokole, kurį rekomenduoja dauguma menininkų.

Venkite visko, kas pailgina ar paūmina žaizdą. Mirkymas — vonios, baseinai, kubilai, jūra — suteikia bakterijoms ilgą kontakto langą su pažeista oda. Tiesioginė saulė balina gyjantį pigmentą ir nudegina ploną naują epidermį. Aptempti drabužiai, trintis sporto salėje, prakaitas po audiniu ir augintiniai, miegantys ant srities, visi įveda mechaninį dirginimą ar užteršimą. Nuobodi gijimo versija yra ta, kuri pagamina ryškiausią baigtą tatuiruotę.

Kaip atskirti niežulį nuo infekcijos?

Gijimo niežulys yra paviršinis, trumpas, ateina ir praeina, ir nurimsta atvėsinus ar patepus drėkikliu. Infekcijos niežulys eina su kitais simptomais: plintančiu paraudimu, šiluma, patinimu, stiprėjančiu skausmu ar išskyromis, kurios nėra plonos ir skaidrios. Niežulys vienas — gerai; niežulys plius antras simptomas — eskaluoja.

Niežulys pasiekia piką lupimosi fazėje, nes nervų sistema skaito naujo audinio formavimąsi kaip kažką, ką reikia kasyti. Pojūtis tikras ir kartais varantis iš proto, bet jis yra paviršinis reiškinys: sėdi ant odos viršaus, keičia vietą ir reaguoja į vėsius kompresus ar šviežią ploną bekvapio drėkiklio sluoksnį. Švarus delnas, lengvai prispaustas prie tatuiruotės trisdešimt sekundžių, paprastai jį nuramina nepažeisdamas odos. Pliaukštelėjimas yra liaudiškas vaistas, kuris dažniausiai tik skauda; geriau atvėsinkite ir patepkite.

Infekcija yra modelis, o ne pavienis pojūtis. Klinikinė literatūra, įskaitant bendrąsias žaizdų priežiūros gaires iš tokių šaltinių kaip JAV Ligų kontrolės centras, traktuoja infekciją kaip žvaigždyną: skausmą, kuris stiprėja peržengdamas tikėtiną laiką, šilumą, kuri kaupiasi, paraudimą, kuris plečiasi už tatuiruotės ribų, patinimą, kuris auga, išskyrą, kuri tirštėja ar keičia spalvą, kvapą ir sisteminius simptomus kaip karštinė ar nuovargis. Bet kurie du iš jų kartu yra priežastis pasirodyti gydytojui.

Alerginės reakcijos atrodo dar kitaip. Jos paprastai būna labai niežtinčios, dažnai iškilusios, kartais apsiribojusios viena pigmento spalva (raudona yra istorinis kaltininkas) ir gali pasirodyti po savaičių ar mėnesių, kai tatuiruotė techniškai jau užgijusi. Nuolatinis niežulys vienoje spalvos juostoje, kuris gerokai vėluoja po gijimo, yra pokalbis su dermatologu, o ne priežiūros klausimas.

Kada kreiptis į gydytoją dėl gyjančios tatuiruotės?

Eikite dabar dėl karštinės, šaltkrėčio, raudonų juostų nuo tatuiruotės, sparčiai plintančio paraudimo, stipraus ar stiprėjančio skausmo ar tirštos spalvotos išskyros. Eikite per parą dėl patinimo, augančio po trečios dienos, nestiprios karštinės, bėrimo už kontūro ar simptomų, negerėjančių iki pirmos savaitės.

Odos infekcijos nuo tatuiruočių yra nedažnos, bet ne retos, ir ankstyvo pagavimo kaina yra geriamųjų antibiotikų kursas, o vėlyvo — galima hospitalizacija. Tas asimetriškumas yra visas argumentas už žemą slenkstį paskambinti. Skubi pagalba, šeimos gydytojas ar dermatologas — visi yra protingi pirmieji sustojimai; menininkas, padaręs tatuiruotę, yra geras informacijos šaltinis, bet nėra medicinos specialistas ir negali skirti gydymo.

Realistiškas laiko planas čia svarbus. Tatuiruotės paviršius paprastai atrodo užsivėręs per dvi–tris savaites, bet gilesni sluoksniai persitvarko dar keturias–šešias savaites ar ilgiau — plačiau aprašyta mūsų kiek laiko užgyja tatuiruotė apžvalgoje. Lengvas sausumas, ateinantis ir praeinantis pleiskanojimas ir retkarčiais niežulys tame lange yra normalūs. Kas nėra normalu — tatuiruotė, kuri po pirmos savaitės blogėja, o ne gerėja. Trajektorija yra naudingiausias pavienis duomuo: tatuiruotė, kuri kasdien šiek tiek gerėja, gyja; ta, kuri diena iš dienos blogėja, prašo pagalbos.

Jei galite, atsineškite į vizitą telefono nuotraukų laiko planą. Gydytojui, sprendžiančiam, ar paraudimas plinta, milžiniškai padeda matyti tą pačią tatuiruotę trečią ir septintą dieną šalia. Fotografuokite panašiame apšvietime, iš to paties atstumo, be filtrų.

Simptomų triažas: normalu vs. nerimą keliantis vs. gydytojas-dabar

tatuiruotės šašijimasis — Ploni, tamsūs, plokšti sausi luobeliai, susidarantys ant gyjančios tatuiruotės, kai plazma sudžiūsta ant paviršiaus. Lengvas šašijimasis yra normalus maždaug nuo trečios iki dešimtos dienos; tiršti iškilę šašai, ypač su išskyra, nėra.